Чао си. Носителите на автоматизирани Стандове...
Това е Фу Файтърс! Какво прави в това крило?
Има диск!
Уайтснейк е някъде тук! Къде е?
Не може да бъде... Дискът го е хвърлил...
Не може да е той!
Човекът, който контролира Уайтснейк...
Ти си... отец Пучи.
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО КАМЕНЕН ОКЕАН
Епизод 21: Пробуден - Еф-Еф се боеше най-вече от едно.
Не се боеше, че ще унищожат тялото й,
а от това да я лишат от интелекта й.
Помня всичко от деня, в който срещнах Джолин.
Странните графити на телефоните в затвора,
покритите с мъх одеяла на леглото и миризмата на боклук.
Виковете на надзирателя,
скърцането на вратите, дори шума на водата, когато я пускат в тоалетната.
Как се шегувахме и смеехме с Джолин и останалите. Помня всичко.
Но преди да срещна Джолин във фермата, макар и да живеех там от години,
животът ми бе някак механичен.
Това е всичко. Следвах заповеди, без да се замислям,
и дни наред охранявах дисковете на Уайтснейк.
Но сега знам,
че да живееш означава да създаваш спомени.
Най се боя да изгубя тях.
Джолин иска да спаси баща си,
готова е да рискува живота си за скъпите й хора като Ермес.
Най-вероятно защото има хубави спомени от тях.
Това дава сила на хората.
Спомените дават на хората сили да продължават да живеят на клетъчно ниво.
Това не разбирах като Фу Файтърс, преди да срещна Джолин.
Точно така. Това...
Ето това означава да бъдеш разумно същество.
Кое ще поставиш на първо място?
Мен? Или убийството на Ди ен Джи?
Поколеба се за част от секундата! Това ще ти струва живота!
Аз те дарих с интелект и Станд.
Взимам си ги обратно!
Когато си мисля за Джолин, се изпълвам със смелост.
Това се дължи на спомените.
Благодарение на... интелекта ми!
Какво?
Не... Нима Фу Файтърс смята...
Телесната й течност проникна в тялото му!
Невъзможно...
Аз...
Изглежда, че Еф-Еф успя. Явно е убила носителя му.
Плодът го няма!
Какво, по дяволите? Родил ли се е?
Това ли е искал Уайтснейк?
Каква е тази твар изобщо?
Защо се е родила? Защо съществува?
Затворниците мутираха само за да я дарят с живот ли?
След раждането му тялото ми спря да мутира.
Вече не се превръщам в растение.
Не давай на Фу Файтърс да избяга! Прочети спомените на диска!
Кажи ми къде е рожбата от костта на Дио!
Ще мога ли да издържа поне 30 секунди в този вид?
Трябва ми вода.
Трябва да кажа на Джолин кой всъщност е Уайтснейк!
По дяволите! Трябва да й кажа, че е свещеникът на затвора - отец Пучи!
Опитваш се да се добереш до чешмата на входа ли?
Имам един въпрос към теб, преди да отидеш.
Ето ти от Фу Файтърс!
Едно нещо искам да те попитам, Фу Файтърс.
Много простичък въпрос. Видя ли го?
Видя ли какво се роди в дисциплинарното? Как изглеждаше?
Растение ли беше? Беше ли красиво?
Каква работа има свещеник в такъв затвор?
Надявам се разбираш, че въпросите ги задавам аз.
С лекота мога да извлека и прочета спомените ти, за да си отговоря.
Но исках да узная как се почувства.
Дали е било нежно, или красиво -
това са изцяло твои впечатления, които не можеш да прочетеш от диск с памет.
Тревожиш се, че може да избяга ли? Боиш се да го изгубиш.
Вече може да се движи ли? - Знам ли!
По щях да се притеснявам, че може да го унищожат.
А може вече и да е.
Все пак Джолин е с онзи гадняр.
Ако се наложи, тя ще го убие. - Невъзможно е да се случи.
В никакъв случай.
Никой не може да го унищожи, знам го със сигурност.
Притеснява ме само, че Джолин ще обърка нещо и ще го изгуби.
Паметта на Джотаро е достатъчна, за да подчини това създание.
А неговата памет е у мен.
Толкова сме близо до края.
Как изглежда? Порасна ли по-бързо, отколкото очакваше?
Мислех, че ще се удави във водата.
И какво друго? Да видим...
Протаква! Обърни се!
Успях!
Разумът ми не се намира в главата,
ето там е. Добрах се до вода!
Сега мога да отида и да разкажа всичко на Джолин!
Разумът ти, казваш?
Където и да се намира той, не взимаш ти решенията.
Аз те дарих със Станд способност.
Гнусен планктон!
Не смей да ми обясняваш, сякаш знаеш по-добре от мен!
Тялото ми! Тази вода...
Какво се изпарява?
Не може да бъде! - Това е вряла вода.
Водните организми не могат да живеят в по-топла вода от 32 градуса.
Сложих ти диск със Станд, който превръща водата...
...във вряла.
Само аз имам правото да решавам къде ще се намира разумът ти.
Използваш собствената си способност да превръщаш водата,
която докосваш, във вряща!
Джолин!
СТАНД: ГРИЙН, ГРИЙН ГРАС ЪФ ХОУМ НОСИТЕЛ: ЗЕЛЕНОТО БЕБЕ
Къде е? Къде падна?
Удави ли се?
Не...
Нима е разумно същество? Опитва се да избяга.
Не... Просто следва инстинкта си.
Не знам дали е растение, или не, но не искам да избяга.
Не мога да го дам на Уайтснейк!
Джолин!
Почакай, Джолин! Спри, погледни камъка до крака ти!
Чуй ме внимателно. Нито крачка повече.
Обърни се и ме погледни.
Когато камъчето се изтърколи тук, стана голямо като скала.
А ти, Джолин, се смали.
Спри! Казах да не го приближаваш!
Какво стана, Анасуй?
Защо се смали?
Какво става, Анасуй? - Успокой се, Джолин.
Между другото, колко голямо ти се струва бебето?
Не се е променило. Голямо е колкото си беше.
Анасуй, изглежда, че ти си се смалил.
Какво става?
И на мен ми се струва, че бебето е с нормални размери.
Смали се само камъкът. Джолин, не мърдай от там.
Стой където си.
Пак си с нормален ръст. Мислиш ли, че това е умението му?
Колкото сме по-близо до него, толкова по-малки ставаме.
Нямам представа. Не са лесни въпроси.
Виж, ако се приближа до бебето наполовина,
ръстът ми се смалява два пъти.
Т.е. трябва да вървим два пъти повече.
Освен това, ако се приближим една четвърт до бебето,
разстоянието се учетворява. Осем пъти, ако се приближим една осма.
32 пъти, 64 пъти,
128 пъти...
Телата ни ще се смаляват, а разстоянието ще се увеличава.
Въпросът е:
Ще успеем ли да стигнем бебето?
Според мен никога.
Но за да върна паметта на татко, трябва да достигна това бебе.
Джолин. - Анасуй, ще го мислим,
щом сме опитали всичко!
Съсредоточеността й.
Джолин умее да гони една цел.
Тук съм, защото именно това й качество ме привлече.
Умението да се съсредоточаваш подчертава човешката красота.
Този поглед...
С времето ще гледаш и мен с този прочувствен поглед.
Стоун Фрий!
Почти го достигнах! Ще го хвана!
Няма смисъл, Джолин. Прибери нишката си обратно!
Не можеш да достигнеш бебето! - Не мога да се откажа!
Трябва да има край. Точно под носа ни е!
Ами ако скоча оттук? Тогава ще достигна крайна точка.
Тя е земята. Все някога трябва да се приземя!
Чакай, Джолин! Не го...
Да! Приближавам земята! Почти го достигнах!
Какво става?
Нишката ми...
Какво е това чудо?
Нима това е Стандът на бебето?
По дяволите, още ли не съм достигнала земята?
Не само порасна на размер, но стана и по-силен! Силата му се умножи!
Този Станд... Появи се, за да ме издърпа
и никога да не избягам от това безкрайно падане!
Стоун Фрий!
Ако това е умението на бебето,
то ако хвана Станда, означава, че съм хванала и носителя му!
Смалявам се! Опитва се да ме заличи!
Крайната точка не е била земята, а този Станд!
Дайвър Даун.
Колкото по-близо си до бебето, толкова повече се смаляваш.
Накрая ще се превърнеш в нищо.
Не знам защо се е родило бебе с толкова мощен Станд,
но един ден ще ни стане враг. Джолин, това бебе е твой враг.
Но ако е невъзможно да го победим,
то не мога да го дам на Уайтснейк в никакъв случай.
Анасуй, дръж се!
Хвърли камъка! Нима това означава,
че разсъждава самостоятелно? Бебето използва умението си умишлено.
Приближава! Катери се! Трябва да му избягаме по най-бързия начин!
Тичай!
Колкото и да го гоним, никога няма да достигнем бебето.
Но поне хванахме Станда му.
Джолин, все още ли не виждаш какво изкачвахме?
Рискувах.
Бебето е умно и любопитно.
По-рано докосна бутилката, която хвърлих.
Когато бебето докосне нещо, размерът му не се променя.
С други думи, размерът на бутилката не се промени.
Ако не можем да хванем бебето, ще го накараме то да гони нас.
Най-сетне стигнахме бутилката.
И Стандът е вътре в нея. Остава ни само да го затворим тук!
Но как ще излезем ние?
Внедрих Дайвър Даун в стената на бутилката.
Доближава ни гърлото. Да вървим, Джолин.
Бягай с всички сили!
Най-накрая го хванахме. И носителя му, бебето, също.
Движи се. Търкаля бутилката!
Анасуй! Стоун Фрий!
Джолин! Не можеш да счупиш бутилката.
Ще стане по-лошо, ако пак ни дойде Стандът на главата!
Бебето знаеше ли за това, когато прекатури бутилката?
По дяволите, здравата сме загазили!
Не чупи бутилката! - Но иначе ще те убие!
Анасуй, виж...
Какво, по дяволите? Какво става?
Джолин, изглежда,
че звездовидният ти родилен белег на лявото ти рамо му е любопитен.
И щом те докосна, върнахме предишните си размери.
Бебето има същия родилен белег на рамото.
Какво става?
Бебето се държи така, сякаш познава Джолин отдавна.
Май ме харесва. Какво да правя?
Харесва ли я? Не, напротив.
Няма съмнение. То ще се обърне срещу нас.
Усещам само безкраен мрак от умението му.
Макар и това бебе да ни е нужно,
за да върнем диска на баща ти от Уайтснейк,
трябва да го убия, докато мога.
Подкрепи труда ми в Револют: revolut.me/animekuhnia
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ